За останній тиждень стало відомо про загибель 25 захисників з Полтавщини
Упродовж останнього тижня офіційні джерела повідомили про загибель на війні проти російських окупантів ще 25 військових, чиї життя були пов’язані з Полтавською областю. Це Артем Скирда, Володимир Кулик, Микола Барановський, Халід Павленко, Микола Колісник, Олександр Кушніров, Єлізар Тімофєєв, Ігор Щербань, Олександр Братко, Олександр Олексенко, Сергій Пожидаєв, Микола Сирота, Руслан Терещенко, Сергій Мозуляк, Сергій Будовський, Сергій Каленіченко, Василь Ковач, Петро Осипчук, Олександр Росляков, Віталій Силка, Сергій Зибарєв, Володимир Калітенко, Сергій Палій, Володимир Юхименко та Денис Мартиненко.
За інформацією «Кременчуцької газети» та «Кременчуцького телеграфу», 25 січня 2023 року під час оборони міста Вугледар Волноваського району Донецької області загинув Скирда Артем Олександрович — бойовий медик 72-ї окремої механізованої бригади імені Чорних Запорожців.
Воїн народився 15 квітня 1983 року у Кременчуці. Після закінчення СПТУ № 19 вступив до Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого за спеціальністю правознавство. Працював на Кременчуцькому автомобільному заводі, а також Кременчуцькому колісному заводі.
З початку російсько-української війни у 2014 році Артем Скирда долучився до лав ЗСУ. Після навчання його разом з побратимами у складі 8-ї окремої санітарно-автомобільної роти протягом 4 діб рятував побратимів та вивозив загиблих зі Іловайського котла. Потім були ще 14 місяців пекла: Донецький аеропорт, Піски, Авдіївка, Маріуполь… Бойовий медик Артем Скирда разом з товаришами добровільно заїжджали на окуповану територію, щоб забрати своїх поранених та загиблих. Ніхто не знав, чи повернеться назад.
Учасник Революції Гідності та антитерористичної операції після демобілізації прийняв присягу у лавах новоствореної Патрульної поліції. Був не лише інспектором другої роти батальйону Управління патрульної поліції Кременчука, а й очолював профспілку патрульної поліції Кременчука.
Звільнившись з поліції працював у «Муніципальній варті». У 2019 році виїхав за кордон, де працював оператором та зварювальником у Польщі та Чехії. За рік до повномасштабного вторгнення Артем повернувся в Україну. У полеглого захисника залишилися мама та сестра.
![](https://i1.poltava.to/uploads/2024/08/18/artem_skyrda.jpg)
За інформацією Чутівської селищної ради, 30 січня в районі міста Авдіївка Покровського району Донецької області загинув Кулик Володимир Адамович.
Воїн народився 11 листопада 1964 року. Проживав у селищі Чутове.
![](https://i1.poltava.to/uploads/2024/08/18/volodymyr_kulyk.jpg)
За інформацією Полтавської міської ради, 6 серпня 2024 року в районі села Басівка Сумської області під час виконання бойового завдання загинув Барановський Микола Миколайович — солдат, розвідник.
Воїн народився 6 травня 1993 року. Проживав у Полтаві. Навчався у Полтавській спеціалізованій школі-інтернаті № 2. Став до лав ЗСУ у квітні 2024 року. У полеглого захисника залишилася сестра.
![](https://i1.poltava.to/uploads/2024/08/18/mykola_baranovskyi.jpg)
За інформацією Хорольської міської ради, 6 серпня в районі села Журавка Сумського області під час контрнаступальної операції загинув Павленко Халід Абдель Рахман — молодший сержант, командир взводу штурмової роти.
Воїн народився 3 серпня 2001 року у місті Хорол. Навчався у Хорольській гімназії. Активно займався різними видами спорту, зокрема кікбоксингом та важкою атлетикою. Продовжив навчання у Кременчуцькому ліцеї з посиленою військово-фізичною підготовкою та Полтавському юридичному інституті Національного юридичного університету імені Ярослава Мудрого. Будучи студентом, виїхав за кордон у Польщу в пошуках роботи, але повернувся в Україну та уклав контракт на службу в ЗСУ. У полеглого захисника залишилися мама, вітчим, сестра, брат, дружина та новонароджений син.
![](https://i1.poltava.to/uploads/2024/08/18/khalid_pavlenko.jpg)
За інформацією Машівської селищної ради та газети «Промінь», 7 серпня в районі міста Вугледар Волноваського району Донецької області загинув Колісник Микола Вікторович — молодший сержант, командир відділення 72-ї окремої механізованої бригади імені Чорних Запорожців.
Воїн народився 9 серпня 1994 року у селі Сухоносівка Машівського району. Навчався у Селещинській школі та у Карлівському ПТУ, де здобув професію маляра-штукатура. Проживав у селі Базилівщина. Працював на Селещинському молокозаводі та Селещинському елеваторі. У полеглого захисника залишилися батьки, дружина та донька.
![](https://i1.poltava.to/uploads/2024/08/19/mykola_kolisnyk_2.jpg)
За інформацією Лубенської міської ради та «Суспільного», 7 серпня в районі села Юнаківка Сумської області загинув Кушніров Олександр Сергійович — стрілець відділення спеціалізованого штурмового батальйону «Шквал».
Воїн народився 22 жовтня 1986 року у селі Клепачі Лубенського району. Навчався у Калайдинцівській школі та Вороньківському ПТУ, де здобув професію тракториста-машиніста. Деякий час разом з батьками працював за кордоном. У полеглого захисника залишилися мама та троє дітей.
![](https://i1.poltava.to/uploads/2024/08/18/oleksandr_kushnirov.jpg)
За інформацією Гребінківської міської ради, 7 серпня в районі села Юнаківка Сумської області загинув Тімофєєв Єлізар Федорович.
Воїн народився 24 лютого 1969 року. Життєві стежки привели його на Гребінківщину, де останнім часом і проживав.
![](https://i1.poltava.to/uploads/2024/08/18/yelizar_timofeev.jpg)
За інформацією Полтавської міської ради, 7 серпня в районі Новоіванівка Глушковського району Курської області РФ загинув Щербань Ігор Анатолійович — солдат, помічник гранатометника десантно-штурмового відділення.
Воїн народився 22 вересня 1978 року.
![](https://i1.poltava.to/uploads/2024/08/18/ihor_shcherban.jpg)
За інформацією Полтавської міської ради, 9 серпня в районі села Лиман Перший Куп’янського району Харківської області загинув Братко Олександр Сергійович — старший солдат, старший оператор бойової розвідувальної машини взводу спостереження.
Воїн народився 1 червня 2002 року.
![](https://i1.poltava.to/uploads/2024/08/18/oleksandr_bratko.jpg)
За інформацією Лохвицької міської ради, 9 серпня під час підготовки у навчальному центрі помер Олексенко Олександр Вікторович.
Воїн народився 3 серпня 1987 року у селі Гоголівка Куйбишевського району Запорізької області. У 1991 році сім’я переїхала на Полтавщину — у село Харківці Гадяцького району. Олександр навчався у місцевій школі та у Гадяцькому аграрному ліцеї, де здобув професію слюсаря сільськогосподарських машин. З 2006 року проживав у селі Гаївщина Лохвицької громади. Працював у київській ТОВ «Санторіс-Мостобуд». У полеглого захисника залишилися батьки, брат, дружина та сини.
![](https://i1.poltava.to/uploads/2024/08/18/oleksandr_oleksenko.jpg)
За інформацією Полтавської міської ради, 9 серпня після тривалої хвороби помер Пожидаєв Сергій Миколайович — полковник, колишній командир 18-ї окремої бригади армійської авіації Сухопутних військ Збройних сил України.
Воїн народився 2 вересня 1971 року в місті Волноваха Донецької області. Навчався у середній школі № 3 міста Волноваха, яку закінчив у 1988 році. Навчався спочатку у Саратовському воєнному авіаційному училищі льотчиків, а потім в Уфимському вищому воєнному авіаційному училищі льотчиків, яке закінчив у 1992 році. У січні 1993 року прийняв присягу на вірність народу України та розпочав службу з посади льотчик-штурман вертольота бригади армійської авіації Прикарпатського військового округа.
З травня 2014 брав участь в антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей. З 2015 по 2020 рік був командиром 18-ї ОБрАА. У червні 2015 року отримав класну кваліфікацію «Військовий льотчик снайпер».
За час багаторічної служби отримав десятки нагород, серед яких «Знак пошани», медалі «За сумлінну службу» та «За зразкову службу у Збройних силах України», ордени «Богдана Хмельницького» III та II ступеня, почесний нагрудний знак «За досягнення у військовій службі», пам’ятний знак «За воїнську доблесть», нагрудний знак «За вірність народу України» та відзнаку Ради національної безпеки і оборони України I ступеня, за високу професійну майстерність, зразкове виконання службових обов’язків, мужність та героїзм у захисті суверенітету України.
У професійного військового залишилися дружина та двоє доньок, які продовжили дорогу свого батька, вставши на захист Батьківщини.
![](https://i1.poltava.to/uploads/2024/08/18/sergiy_pozhydayev.jpg)
За інформацією Новосанжарської селищної ради, 9 серпня в районі села Журавка Сумського району Сумського області загинув Сирота Микола Васильович — солдат, стрілець-помічник гранатометника спеціалізованого штурмового батальйону «Шквал».
Воїн народився 20 липня 1981 року у латвійському місті Даугавпілс. Навчався у місцевій школі до 6-го класу, а у 1993 році переїхав з батьками в село Старі Санжари, де продовжив навчання у Старосанжарській школі. Після закінчення 9 класів, навчався в Карлівській автомобільній школі, де отримав водійські права. Після навчання у Карлівці строкову військову службу проходив у Харківській області. Тривалий час працював водієм на 3-му хлібзаводі у Полтаві. Останнім місцем роботи було гадяцьке підприємство, де він ремонтував автомобілі. У полеглого захисника залишилися мама та сестра.
![](https://i1.poltava.to/uploads/2024/08/18/mykola_syrota.jpg)
За інформацією Ліплявської сільської ради, 9 серпня в районі смт Стельмахівка Сватівського району Луганської області загинув Терещенко Руслан Валерійович — старший солдат, навідник-оператор Національної гвардії України.
Воїн народився 14 вересня 1991 року. Проживав у селі Сушки Канівського району Черкаської області. Навчався у Лубенському лісотехнічному фаховому коледжі на спеціальності «Бухгалтерський облік». Став на захист Батьківщини у перші дні повномасштабного вторгення. Був нагороджений медаллю «За відвагу», медаллю «Незламним Героям російсько-української війни», почесною нагородою — нагрудним знаком «1-й батальйон ОП «Форпост», відзнакою «Ветеран війни». У полеглого захисника залишилися мама, дружина та двоє синів.
![](https://i1.poltava.to/uploads/2024/08/18/ruslan_tereshchenko.jpg)
За інформацією Миргородської РВА, 10 серпня на війні проти російських окупантів загинув Мозуляк Сергій Вікторович.
Воїн народився 11 вересня 1982 року. Проживав у селі Устивиця Гоголівської громади. Тут пройшла його юність, тут він мужнів, мав чимало друзів. Після закінчення шкільного навчання Сергій наполегливо працював в Україні та за кордоном, аби створити гідні умови життя для дорогих людей — матері та сестри.
Він був люблячим і турботливим сином, братом, дядьком, шанував сусідів, односельців. Доброти і тепла його серця, щирості та щедрості душі вистачало на всіх ближніх, і він радо їх дарував людям.
Початок повномасштабного вторгнення застав Сергія Мозуляка за кордоном, та він без вагань і страху повернувся в Україну, щоб захищати рідну землю і свій народ від лютого ворога.
![](https://i1.poltava.to/uploads/2024/08/18/sergiy_mozulyak.jpg)
За інформацією Кременчуцької міської ради, 11 серпня в районі в районі села Журавка Сумського загинув Будовський Сергій Сергійович — сержант, радіотелефоніст спеціалізованого взводу.
Воїн народився 23 вересня 1977 року у селі Ясне Запорізької області. Проживав у селі Потоки Кременчуцького району. Став до лав ЗСУ у травні 2024 року. У полеглого захисника залишилися дружина та двоє дітей.
![](https://i1.poltava.to/uploads/2024/08/18/sergiy_budovskiy.jpg)
За інформацією Мачухівської сільської ради, 11 серпня в районі села Крем’яне Кореневського району Курської області РФ загинув Каленіченко Сергій Вікторович.
Воїн народився 19 вересня 1984 року у селі Мачухи. Навчався у Мачухівській середній школі та у ПТУ № 17 міста Полтави. Тривалий час працював на будівництві в багатьох містах України, професійно виконуючи складні висотні роботи. У травні 2024 року Сергія Вікторовича мобілізували до лав ЗСУ. Пройшовши навчання у Великій Британії, він з честю виконував свій обов’язок щодо захисту Батьківщини від окупантів. Людина щирої душі, працьовитий, завзятий, компанійський, вірний і добросердечний товариш, приємний співрозмовник — таким Сергій залишиться у пам’яті тих, хто його знав і розділяв з ним земний шлях.
![](https://i1.poltava.to/uploads/2024/08/18/sergiy_kalenichenko.jpg)
За інформацією Мачухівської сільської ради, 11 серпня в районі Добропілля Покровського району Донецької області загинув Ковач Василь Васильович.
Воїн народився 17 січня 1973 року в місті Іршава Закарпатської області. У 1985 році разом з мамою переїхав у село Полузір’я Полтавського району. У 1988 році закінчив Полузірську школу. При Новосанжарській сільгосптехніці пройшов курси механізатора. З 1991 по 1993 роки проходив строкову службу водієм у місті Харкові. Трудовий стаж розпочав водієм у ПАФ «Полузірська», потім працював у СФГ «Ватутіна», з часом — в господарстві ПП «Ворскла». Став добровольцем на захист України у перші дні повномасштабного вторгнення росіян. У полеглого захисника залишилися мама, сестра та дружина.
![](https://i1.poltava.to/uploads/2024/08/18/vasyl_kovach.jpg)
За інформацією Глобинської міської ради, 11 серпня на війні проти російських окупантів загинув Осипчук Петро Олександрович.
Воїн народився 7 травня 1983 року в селі Гребінка. У 1986 році родина переїхала до села Пустовійтове Глобинського району, де Петро Олександрович пішов до місцевої школи. Потім навчався фаху водія-тракториста у ПТУ в місті Глобине. 10 років працював у ТОВ «Глобинський м’ясокомбінат», пізніше — у ТОВ ІПК «Полтавазернопродукт» та ТОВ «Королівський смак». У червні 2024 року Петро Осипчук був мобілізований до лав ЗСУ, воював на Сумському напрямку.
![](https://i1.poltava.to/uploads/2024/08/18/petro_osypchuk.jpg)
За інформацією Гребінківської міської ради та «Суспільного», 11 серпня в районі села Журавка Сумського області внаслідок підриву на міні загинув Росляков Олександр Олександрович — молодший сержант, командир відділення спеціалізованого штурмового батальйону «Шквал».
Воїн народився 20 квітня 2000 року в місті Гребінка. Навчався у Гребінківській ЗОШ № 4. У навчанні віддавав перевагу спорту, відвідував спортивні секції.
![](https://i1.poltava.to/uploads/2024/08/18/oleksandr_roslyakov.jpg)
За інформацією Полтавської міської ради, 11 серпня в районі села Мартинівка Сурджанського району Курської області РФ загинув Силка Віталій Миколайович — солдат, стрілець-помічник гранатометника десантно-штурмового батальйону.
Воїн народився 5 травня 1983 року в селі Удовиченки Зіньківського району. Закінчив Полтавський нафтовий геологорозвідувальний технікум Полтавського національного технічного університету імені Юрія Кондратюка. Проживав у Полтаві. Понад 20 років працював бурильником у компанії Укрнафта НГДУ «Полтаванафтогаз». Став до лав ЗСУ у травні 2024 року. У полеглого захисника залишилися мама, вітчим, дружина та двоє синів.
![](https://i1.poltava.to/uploads/2024/08/18/vitaliy_sylka.jpg)
За інформацією Хорольської міської ради, 13 серпня у Київському шпиталі помер Зибарєв Сергій Валерійович — старший сержант, командир міномета 32-ї окремої механізованої бригади.
Воїн народився 26 червня 1981 року. Проживав у селі Радьки Хорольської громади. Тут промайнуло його дитинство і перші 4 роки навчання в початковій школі. Після закінчення 9 класів Хорольської спеціалізованої ЗОШ вирішив проявити себе в робітничій професії. Освоїв спеціальність тракториста у Міжрегіональному центрі професійної перепідготовки звільнених у запас військовослужбовців у місті Хорол. Строкову військову службу в рядах української армії проходив у Богодухові, отримавши кваліфікацію механіка-водія автогрейдера. Мав хист до техніки і ніколи не цурався важкої роботи.
Трудову діяльність розпочав за фахом у місцевому сільськогосподарському підприємстві. Деякий час працював трактористом у готельно-ресторанному комплексі «У сестер» та в ТОВ «Астарта Прихоролля». Кілька місяців працював у Польщі, але повернувся на Батьківщину і продовжив трудову діяльність на посаді електромонтера у Хорольській філії АТ «Полтаваобленерго». Став на захист Батьківщини у перший день повномасштабного вторгення росіян.
Гідно пройшов свій воїнський шлях, воював на Донеччині, Луганщині та Сумщині. Поранення, яке стало смертельним, отримав 25 липня поблизу міста Торецьк Бахмутського району Донецької області. У полеглого захисника залишилися дружина, син та донька.
![](https://i1.poltava.to/uploads/2024/08/18/sergiy_zybarev.jpg)
За інформацією Лубенської міської ради, 14 серпня під час виконання бойового завдання загинув штаб-сержант Калітенко Володимир Миколайович.
Воїн народився 5 липня 1973 року у місті Лубни. Батько був військовим, тож родина часто переїжджала з місця на місце. Волею долі повернувся у Лубни. У рідному місті закінчив ПТУ № 12. Отримав професію зварювальника. Після строкової служби працював на підприємствах міста: заводі «Комсомолець», ПП «Лубенський хлібзавод».
З 1995 року обрав для себе професію військового. Проходив службу у різних військових частинах. У 1996 році служив у складі миротворчих сил ООН. Любив працювати, ділився досвідом і знаннями з колегами по роботі з різних регіонів. А ще мав золоті руки. Ремонтував техніку, давав друге життя військовому транспорту. Був гарним сім’янином, прикладом для родини, дітей та онука. Вмів і пожартувати, і підбадьорити, і допомогти слушною порадою.
Володимир Калітенко нагороджений відзнакою Міністерства Оборони України: медаллю «За сумлінну службу» ІІ ступеню, медаллю «Ветеран служби». Відзначений почесними нагрудними знаками Головнокомандувача ЗСУ «Сталевий хрест», «За взірцевість у військовій службі» ІІ ступеня.
![](https://i1.poltava.to/uploads/2024/08/18/volodymyr_kalitenko.jpg)
За інформацією Миргородської РВА, 14 серпня на території Курської області РФ, загинув солдат Палій Сергій Олександрович.
Воїн народився 16 лютого 1992 року у селі Токарі Лохвицькій громаді. Навчався у Токарівській ЗОШ та у Лохвицькому технікумі ПДАА, де здобув спеціальність слюсаря-ремонтника. У 2013 році отримав професію електромонтера з ремонту та обслуговування електроустаткування в Заводському ПТУ № 32. Після закінчення навчання працював на різних роботах в будівельній сфері.
Під час Базової військової підготовки отримав грамоту від командира навчального зенітно-ракетного дивізіону за взірцевість, сумлінне виконання службових обов’язків та високі показники в бойовій підготовці.
У полеглого захисника залишилися сестри та брати.
![](https://i1.poltava.to/uploads/2024/08/18/sergiy_paliy.jpg)
За інформацією Лубенської міської ради, 14 серпня під час виконання бойового завдання загинув молодший сержант Юхименко Володимир Михайлович.
Воїн народився 28 квітня 1981 року в селищі Котельва. Навчався у Котелевській ЗШ, а після 9 класу вступив до Котелевського ПТУ, де здобув професію будівельника-каменяра. Після строкової служби вирішив присвятити себе військовій справі, підписав контракт і гідно служив у лавах ЗСУ впродовж 25 років. Лубни стали для військовослужбовця другою домівкою. Тут він створив сім’ю. Роботі віддавався сповна. Мріяв про тихе спокійне життя у мирній Україні. Разом з дружиною планував відпочинок. Хотів підкорити Говерлу, вийти на вершину з українським прапором та війна зруйнувала плани військовослужбовця. У полеглого захисника залишилися мама, брат дружина та доньки.
![](https://i1.poltava.to/uploads/2024/08/18/volodymyr_yukhymenko.jpg)
За інформацією Кобеляцької міської ради, 15 серпня в районі села Могриця Сумської області внаслідок ракетного обстрілу загинув Мартиненко Денис Миколайович.
Воїну було 27 років, він проживав у селі Вільховатка Кобеляцької громади.
![](https://i1.poltava.to/uploads/2024/08/18/denys_martynenko.jpg)
Імена, фото й біографії інших загиблих бійців, життя яких було пов’язане з Полтавською областю, можна переглянути тут.
«Полтавщина»